Васил Попович
Стара планина

chitanka.info

Гледат ми очите

красна равнина,

дреме у полите

Стара планина.

Там снега белее

с чудна белота,

върхът й светлее

посред синина.

Сутрин, щом изгрява,

слънцето тоз час

с него се здрависва,

та че сетне с нас.

Вечер го целува

с розови лъчи.

„Сбогом!“ заминава

със сълзи в очи.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.